Vi var nu et imperium i bevægelse. Det strakte sig helt til Grækenland.
Her var kokke og arkitekter, læger og landmålere, -
- pengeudlånere, hustruer, børn, elskere og skøger.
Og lad os ikke glemme slaverne, der var denne kolos' arbejdskraft.
Om det blev plyndret eller udvidet, -
- så forblev intet erobret område det samme som før.
Skønt Alexander forgudede Roxane, besøgte han hende sjældent, -
- efterhånden som både et og to år gik uden en arving.
Det sårede Alexanders stolthed.
Landmålerne siger, at Zeus lænkede Prometheus i en af hulerne deroppe
De siger, at en kæmpeørn har rede deroppe
Og hver aften slår den ned for at hakke i Prometheus' lever.
Kan du huske, hvad Aristoteles sagde om de bjerge?
Ja, det kan jeg.
Når vi stod på disse tinder, kunne vi se Makedonien mod vest -
- og det yderste hav ude mod øst.
Men jeg er bange for, at verden er større, end nogen troede
- Titanernes verden - Stifinderne har fulgt alle stier.
Der findes ingen vej over bjergene, bortset fra sydpå...
...ind i Indien
Hvis vi var guder, ville vi bryde igennem denne mur ud til havet.
Det skal nok lykkes Vi vender tilbage om nogle år
Men først skal folkene hjem igen.
Har du fundet dig et hjem, Ptolemaios?
Jeg tror, at det bliver Alexandria
Der er i det mindste varmt
Tha;ï;s var glad for at bo der
Kvinder får mænd til at vende hjem
- Men sådan har jeg det ikke. - Du har da Babylon, Alexander.
- Din mor venter på dig der. - Ja, jeg har jo Babylon.
Men for hvert land jeg ser, hver grænse jeg overskrider, -
- mister jeg endnu en illusion
Jeg fornemmer, at døden bliver den sidste
Alligevel stræber jeg mere og mere indædt for at finde dette hjem.
Hvor er vores ørn blevet af?
Vi må fortsætte, Ptolemaios indtil vi finder enden
INDIEN
Indien. Landet, hvor solen fødtes.
Det skulle være rigere end Persien. Og det var aldrig blevet udforsket.
Fra begyndelsen søgte han at forene et land uden samlingspunkt.
Konger, som lagde rænker mod hinanden.
En myriade af stammer anført af fanatikere og filosoffer, -
- som døde i tusindtal for deres sære guder.
Krateros og fortroppen kæmpede mod mennesker med lodden hud, -
- som boede i træerne.
Hefaistion overbeviste os om, at det var menneskelignende dyr.
De kaldte stammen for "aber".
Abe.
Se, Roxane. Davs, lille mand.
- Kan de tale? - Nej, de synger og udstøder lyde.
Og så var der regnen.
Aldrig før havde vi set vand, som faldt fra guderne i 60 døgn.
Du ved bedre end som så, Machatas. Hvad vil din søn ikke sige?
Jo ældre man bliver, desto stærkere.
Hent min hest, så rider jeg ved din side.
Kleitos, få fat i slangehelbrederne!
- Hvad er der sket, min dreng? - Han er bidt i halsen
Hold ud, Dimnos Vær tapper
Ved Zeus... nej
Vores søgen efter guld og ære aftog, da vi indså, at der ikke var noget.
Sindene kom i oprør. Vi nedslagtede oprørske indere.
Da vandet var udrikkeligt, måtte vi drikke stærk vin.
Mens vi marcherede sydøstpå, -
- gav Alexander ofte erobrede lande tilbage til deres slagne konger -
- i håb om at opnå forbundsfæller. Det irriterede hæren, som mente, -
- at Alexander i sit vanvid blot ønskede at overgå Herkules.
Kys ham!
Kys ham nu!
En skål for Bagoas
Og for min mors gud, Dionysos, -
- som ifølge vore indiske fæller rejste denne vej før Herkules
En skål for helten
Roxane?
Du taber ansigt.
- Inderne er primitive og onde - Du prøver end ikke at forstå dem.
Jo, jeg gør.
Men én ting ved jeg, Alexander
I Persien er du en stor konge.
Her er du hadet
Lad os vende tilbage til Babylon.
- Der er du stærk. - Lad os tale om det senere.
Ja, vi taler senere
Jeg kommer i nat.
Jeg venter dig.
Godnat, herre konge
Deres Majestæt
Jeg udbringer en skål for Bagoas.
Og for de 30.000 smukke persere, som vi oplærer i vores hær
Og skål for mindet om Filippos.
Havde han blot set sin makedonske hær blive forvandlet
...til så smuk en hær
Skål for Filippos Han var en ægte helt.
Skål for Kleitos og hans udnævnelse til satrap af Baktrien.
Det var smukt udtrykt, Ptolemaios.
Men vi ved jo, hvad pension og eksil betyder efter 30 års tjeneste.
Er det et eksil at herske over en stor provins?
Har andre af dine nærmeste venner fået en så fjern provins?
Så bliver du næppe en god satrap
Så ske det. Lad mig rådne op i makedonske laser...
...hellere end at stråle i østerlandsk glans.
Jeg bukker og skraber ikke som dine spytslikkere.
Hefaistion, Nearchos og Perdikkas
Som guvernør over en af vore mest asiatiske provinser, må du indse, -
- at hvis perserne bøjer sig for mig, så er det, fordi de selv ønsker det
Tvinger jeg grækere til at gøre det?
Du tager da imod grækernes ofre til dig som Zeus' søn.
- Kun når de tilbydes mig - Hvorfor ikke afvise den smiger?
Er det frihed at bøje sig for dig?
Du bøjer dig i støvet for Herkules, som var dødelig, men søn af Zeus.
Hvordan kan du, der er så ung, sammenligne dig med Herkules?
Hvorfor ikke?
Jeg har nået mere i min levetid.
Jeg er rejst længere end han.
Herkules gjorde det på egen hånd Erobrede du Asien alene, Alexander?
Var det måske ikke din far, der planlagde erobringen af Asien?
Eller tæller hans blod ikke mere, Zeus-Amon?
Du spotter mig og håner min familie, Kleitos.
Din far gjorde ikke barbarer til forbundsfæller og krigskammerater
Er vi ikke gode nok længere? Jeg husker en tid, -
- hvor vi kunne tale mand til mand uden at skulle bukke og skrabe
Og nu er det dem, du kysser
Du ægter en barnløs barbar og vover at kalde hende dronning
Gå nu, Kleitos, før du ødelægger dit liv.
Er du for stolt til at frygte guderne?
Denne hær er dit hjerteblod, knægt. Uden den er du intet!
- Du tjener intet formål mere. - Tjener jeg ikke dine formål?
Hvem tjente jeg så, da jeg reddede dit liv ved Gaugamela?
Skal vi nu snart parre os med brune aber, Deres Højhed?
Anhold ham for forræderi!
Hvem støtter ham?
Jeg kalder dig til doms for min fader Zeus' trone.
Jeg vil se, hvor vidt dette komplot rækker.
Et komplot mod dig? Hvad med Parmenion?
Du lod mig udføre din udåd. Har du ingen skam i livet?
Tyran! Tronraner!
Du og din barbarmor lever i skam!
Kleitos!
Lad mig komme ind Jeg er hans dronning!
- Jeg vil tale med ham - Han vil ikke tale med nogen.
- Han har brug for mig. - Nej, han har ej.
Men dig har han måske brug for?
Du begår en stor dumhed, Hefaistion.
Hæren har brug for din opmuntring, Alexander
Som en gammel elsker tilgiver de, men de glemmer aldrig
Du ved bedre end nogen anden, at store gerninger udføres af dem, -
- der tager uden at fortryde Du er jo Alexander!
Medlidenhed bliver din undergang.
Er jeg blevet så arrogant, at det har gjort mig blind?
Til tider kan det at forvente det bedste af alle være arrogance.
Så talte Kleitos jo sandt Jeg er blevet en tyran
Du er dødelig. Og det ved de.
Og de tilgiver dig, fordi du gør dem stolte af dem selv
Jeg har fejlet helt og aldeles
MAKEDONIEN OTTE ÅR TIDLIGERE
Filippos, Makedoniens konge og grækernes hersker
Hele mit liv har jeg ventet på at se grækerne bøje sig for Makedonien
Og nu er dagen kommet.
Man siger allerede: "Filippos var en stor hærfører, -
- men Alexander er endnu større."
Men hvis du krænker mig igen, slår jeg dig ihjel
Jeg har savnet dig. Til foråret gælder det Persien.
- Du rider til højre for mig - Det betyder mere end verdens guld
Det skal du også nok få en dag
Han gør sig selv til den 13. guddom.
Min stakkels Filippos har drukket så meget vin, at han er blevet skør.
- Deres Majestæt - Attalos
Jeg håber, at prinsen morer sig lige så godt som vores regent
Han er meget træt
- Saml livgarden, Pausanias. - Den kongelige garde til tribunen.
Har du ingen livvagt? Det vrimler jo med grækere her
Kleitos, kære ven.
Denne mand kan du altid stole på, Alexander
Behandl ham som din egen far. Han skal nok passe på dig
Ja, far
Mit folk er livgarde nok i dag.
Når de ser, at jeg omgås mit folk, kan de ikke kalde mig tyran.
Lad livgarden marchere ind, når jeg er trådt derind
Lad vinen flyde i stride strømme, så folket vil synes om mig
Jeg går alene derind Du følger med livgarden.
- Gå nu bare. - Jeg må hellere ledsage dig
Vil hun have, at hele verden skal se, at du er min efterfølger?
Se ikke så såret ud, Alexander.
Vær glad for, at du er med i dag efter din skandaløse fremfærd.
Ved Herkules, Zeus og alle guder, så adlyd mig dog denne ene gang!
Fat mod, far.
Må du med hvert eneste skridt mindes din tapperhed.
Vores elskede konge
...Filippos, til hvis ære disse bryllupslege afholdes
Pausanias, jeg sagde jo...
De har myrdet kongen!
Kongen lever! Alexander, Flippos' søn.
Længe leve kongen!
Du er konge nu
Gå!
- Hvor kunne du opføre dig sådan? - Det var skæbnebestemt
Jeg vil ikke være konge på den måde Folk taler om mig bag min ryg
- Sladder giver ingen magt - Og det gør skam måske?
Hvem slog min far ihjel?
Sig mig det. Eller skal jeg drage dig til doms?
- Pausanias. - Men hjalp du ham?
Nej. Aldrig i livet. Hvorfor skulle jeg dog det?
Mange stræbte ham efter livet.
Du har udløst en vrede, som du ikke kender følgerne af.
Hvem er det nu, der overdriver?
- Det var jo dit hjertes ønske. - Det er løgn. Jeg elskede min far!
Han var ikke din far Du skylder ikke den mand noget.
Du lyver og lyver og lyver.
- Du forvirrer mig med dine løgne. - Se nu på dig selv
Du er alt det, han ikke var
Han var grov, du er dannet
Han var hærfører, du er konge
Han kunne ikke styre sig selv, men du skal styre hele verden.
Du er forbandet af guderne, når du taler sådan.
Du er opslugt af stolthed og sørger ikke over din mand
Sørger over ham?
Hvad ved du om Filippos?
Nej, Alexander Zeus er din far
- Opfør dig som sådan - Jeg burde slå dig ihjel
Du myrdede mig i vuggen
Du har født mig i en strøm af had. Dit had til dem, der overgår dig.
- Dit had til mænd. - Jeg opdrog dig efter mit hjerte
Og ved Zeus og Dionysos, du er blevet en god mand
- Forbandet være din sjæl! - Din sjæl er min, Alexander
Nej!
Du har taget alt, hvad jeg elskede. Du har gjort mig til en kopi af dig
Hold op med at være barnlig. Opfør dig som en konge
Parmenion støtter os. Henret Attalos og udryd hans familie
Eurydike? Aldrig! Ja, le du bare, dit uhyre
- Din hjerteknuser - Hvordan vil du så overleve?
- Har du intet lært af Filippos? - Nej, kun af dig, mor.
Den bedste læremester.
Hvad har jeg gjort, siden du hader mig sådan?
En dag vil du forstå...
...at jeg kun tænker på dig
Jeg ved, hvad der gavner dig bedst.
Tiden er inde. Du nyder gudernes gunst
Stor rigdom, magt og erobringer. Verden ligger for dine fødder
Tag den!
Tag den.
Han så aldrig sin mor igen.
Og mens han kæmpede mod de nordlige stammer, -
- lod Olympias Eurydike og hendes spæde søn myrde.
Han var derfor tvunget til at lade hendes onkel Attalos henrette.
INDIEN
Selvfølgelig nærer I frygt Ingen andre er nået så langt som vi
Vi er kun få ugers rejse fra det yderste hav, som fører os hjem.
Vi bygger en flåde af skibe og sejler tilbage til Egypten
Fra Alexandria er vi hurtigt hjemme.
Snart vi kan dele vore skatte med vore kære og fortælle Asien.
Så kan vi nyde vores udødelige hæder
Jeg følger dig!
Hvad er det? Tier I?
Peukastas En ægte helt.
Hvor er myternes store amazoner, som vover at kæmpe mod mænd?
Vi forlader dig ikke, Alexander!
Meleager, kan der ventes os større fjender end dem, vi har mødt?
Lysimachos?
Antigonos?
I knuser mit hjerte Er I bange?
Krateros.
Herre konge
Jeg tolererer ikke mukkeri i mine rækker
Men jeg har mistet mange folk.
Unge mænd, der aldrig havde ligget hos en kvinde
Nogle bukkede under for sygdomme.
Andre blev nedslaget i Skytien på Oxos' bredder.
Nogle døde ædelt.
Andre havde ikke heldet med sig, men de døde bare.
Jeg fulgte dig med 40.000 mand. Vi har marcheret 16000 kilometer
Vi har kæmpet for dig i både regn og sol
Nogle af os har deltaget i 50 slag Vi har dræbt mangen barbar
Men når jeg ser mig omkring nu, hvor mange af de gamle ser jeg så?
Og nu forlanger du, at vi skal kæmpe mod flere stammer
Der venter tusinder af elefantuhyrer og flere hundrede floder
Krateros.
Min gode Krateros.
Det er passende, at du står frem, du, der er en af de ædleste mænd.
Men du ved godt, at jeg har ar og brud overalt
Sværd, knive, sten, slynger og køller.
- Jeg har lidt som alle jer andre. - Ja, og det elsker vi dig for
Men alt for mange er døde
Du har ingen børn, Alexander.
Vi er blot jævne folk, der ikke søger at udæske guderne
Det eneste, vi ønsker, er at se vore børn
...og vore hustruer og børnebørn en sidste gang, -
- inden vi slutter os til vore brødre i det mørke dødsrige
Du har ret, Krateros Jeg har forsømt jer
Jeg burde have sendt jer veteraner hjem meget tidligere.
De første bliver Sølvskjoldene.
Og derefter enhver, som har tjent i syv år. Med fuld pension.
Respekterede, rige og elskede.
Jeres hustruer og børn vil behandle jer som helte
Og I kan dø en fredelig død.
Men du drømmer, Krateros
Dit enkle liv ophørte, da du tog dig persiske elskerinder
Da du berigede dig med krigsbytte og smykker, -
- for du har forelsket dig i alt det, der nedbryder mennesket.
Kan I da ikke se det?
I ved lige så godt som jeg, at som årene går, -
- og alle jeres sejre falmer bort, -
- vil man huske, at I forlod jeres konge i Asien!
For jeg fortsætter med mine asiater.
- Vi har altid støttet dig! - Skam dig!
Vi er trætte af hæder Vi vil se vore hustruer og børn.
Jeg har betalt for jeres horeunger. Og jeg beder blot om én måned mere.
Skam dig!
- Hvad ville din far ikke sige? - Jeg er nået videre end han.
- Alt for vidt - Så rejs Barbarerne følger mig
- Jeg drager østpå! - Han vil skjule sine misgerninger.
Hvem sagde det?
- Træd frem og stå ved dine ord! - Så du kan slå os ihjel?
- Zeus' søn! - Du spotter din fars minde.
- Slog du ham ihjel ligesom Kleitos? - Gem jer, for jeg slår jer ihjel!
Anhold ham!
Og du, højtråbende Demetrios
Kalder du mig morder? Jeg har ikke blod på hænderne
Du kender straffen for forræderi.
I håner min skam over Kleitos og påstår, jeg ville myrde min far
Anhold ham. Efter alt, hvad jeg har gjort for jer!
Kujoner! Forrædere!
Kom bare. Hvor er jeres knive?
Han marcherede videre sydpå mod det yderste hav.
Ved at knuse mytteriet og henrette oprørsstifterne -
- gjorde han intet andet, end enhver anden ville have gjort.
Men hæren var splittet nu.
Og Alexander var ikke længere elsket af alle.
Bevar roen Sammen er vi stærke som guder.
Dæk jer med venstre hånd og slå til med den højre.
Frygt er blot tidsspilde
Skjoldformation!
I stilling!
Hold knivene parat!
Følg mig!
Hold stand!
Fremad, makedonere! Hvorfor tøver I? Kom nu!
Del jer i tre grupper og omring dem!
- Ryttere, følg mig - Følg Alexander!
Angrib!
Find Farnakes, Meleager, og få ham ind på midten.
Find Hefaistion ved floden og få rytterne herind.
Vi må nå frem til Krateros!
Hefaistion, ind til hovedstyrken
Rid så frem, makedonere Rid frem!
Hestene vil ikke videre Vi må fortsætte til fods.
Tilbage! Tilbage!
Kom så, Bukefalos!
Det er kun sol og skygge.
Det er dig og mig en sidste gang, Bukefalos.
Er det ikke smukt at leve med stort mod -
- og dø med evig hæder?
Hvorfor viger I tilbage, makedonere? Vil I gerne leve evigt?
Angrib, i Zeus' navn!
Angrib!
Alexander!
- Kongen er faldet! - Undsæt kongen!
Det var det blodigste af hans slag.
Det var ren nedslagtning uden nogen årsag.
Vi blev aldrig mennesker igen.
Han lever! Alexander!
I makedonske mænd...
...nu vender vi hjem.
Vi vender hjem.
Hans liv burde være endt i Indien.
Men det er blot myter.
Herkules blev dræbt af sin jaloux kone med en forgiftet dragt.
Alexander takkede guderne og tog afsked med Østen.
Han førte sin hær stik vest, gennem den gedrosiske ørken, -
- for at finde den korteste vej tilbage til Babylon.
Den dag i dag ved man ikke, hvor mange der omkom.
Det var hans livs største bommert.
Da Alexander red ind i Babylon efter seks år i Østen, -
- fangede han alles opmærksomhed ved at tage sig to nye hustruer.
- Men i aftes var han - Det er vandet, han hældte i vinen
Hvordan kan det gå til? Tyfus fra Indien?
Han skal bare hvile sig et par dage, Deres Majestæt.
Men hverken vin eller kylling
Jeg har det bedre.
Jeg er snart oppe igen
Vi drager til Arabien til foråret, men jeg rejser ikke uden dig
Arabien...
Kan du huske, at du klædte mig ud som sheik?
- Med en krumsabel af træ... - Du lod mig aldrig vinde
Du er den eneste, som altid har været ærlig over for mig.
Du holdt mig nede på jorden.
Du må ikke forlade mig, Hefaistion.
Min Alexander
Jeg kan huske den unge mand, som ville være Achilleus.
Og du var Patroklos. Og hvad skete der så?
Det var en myte, som kun unge mænd kan tro på
Men hvor var det dog en smuk myte
Vi stræber og vi falder.
Hefaistion...
- Hvordan skal du klare dig uden mig? - Jeg er intet uden dig.
Vær stærk, Hefaistion
Vi skal dø sammen
Det er jo vores fælles skæbne
Vi skal have børn med vore hustruer
Og vore sønner skal lege sammen, sådan som vi gjorde
Vi søsætter tusinder af skibe herfra.
Vi sejler rundt om Arabien og op ad golfen til Egypten
Derfra graver vi en kanal gennem ørkenen til Middelhavet
Så slår vi til mod Kartago og den store ø Sicilien
Bagefter nedkæmper vi de tapre romerske stammer
Så udforsker vi de nordlige skove og sejler ud på det vestlige hav
Og en skønne dag, om mindre end ti år, -
- bliver Babylon med dens dybe havn verdens midtpunkt.
Alexandriaerne vokser
Befolkningerne blandes Asien og Europa forenes.
Og vi bliver gamle mænd, Hefaistion.
Vi skal sidde på vores balkon og kigge ud over denne nye verden
Hefaistion?
- Hvor er lægen? - Jeg kan ikke forklare det
- Jeg sværger ved Apollon... - Henret ham!
Før ham udenfor og henret ham!
- Tag det med ro. - Løgnere! I hadede ham jo!
Forsvind med jer!
Forsvind med jer, I harpyer. Ud!
Er du nu fuld igen?
Han er død. Mange hadede ham, men ingen anden ville have vovet det
Er Hefaistion død?
Du er forrykt
Dit uhyre!
- Er du forrykt? - Du har taget alt fra mig.
- Måtte furierne straffe dig! - Adlyd mig!
Jeg venter dit barn.
Jeg venter dit barn, Alexander
Alexander, min mand og min konge, vi skal have en søn
Min stakkels ulykkelige søn
Du skal aldrig røre mig mere.
Nej!
En sidste skål
Inden daggry
Skål for mine gamle venner.
Og for myterne
Ja. Tøm den
Skål for det næste daggry
Ja, kom straks til Babylon.
Jeg venter dig. Din eneste søn, som elsker dig.
Vent. Vent. I Gribbe!
Jeg venter din søn, Alexander.
Om blot tre måneder Lev dog!
Vi bønfalder dig, Alexander Sig os hvem.
Hvem skal herske over dit rige?
Frygt ikke. Det er blot begyndelsen.
Myterne bliver til virkelighed.
Zeus er din far.
Hæren splittes, og der opstår oprør, hvis du ikke giver os besked
Hvem skal det være?
I mine øjne var du den bedste.
Han sagde: "Til den bedste"
- Nej, han sagde: "Til Krateros." - Hvorfor skulle han dog sige det?
BABYLON I PERSIEN JUNI 323 FKR
Den 10. juni, en måned før han fyldte 33, -
- gav Alexanders store hjerte omsider op.
Og som lovet fulgte han Hefaistion.
Men i løbet af sit korte liv vandt han samme ære som Achilleus.
Ja, mere til.
Hans offer var en tidlig død.
Men på en måde føler jeg, at Alexander også overvandt døden.
Det er meget sandsynligt, at Olympias slog hans far ihjel.
For ham var det en byrde.
Alexander elskede hæder for meget til blot at tilrane sig den.
Men i kraft af blodets bånd var han skyldig.
Nej!
I løbet af få timer sloges vi som vilde dyr om hans lig.
Krigene om hans verden var begyndt. De rasede i omkring 40 år.
Kassander i Grækenland. Krateros og Antigonos i Vestasien.
Seleukos og Perdikkas i Østen. Og jeg selv i Egypten.
Indtil vi opdelte hans rige.
Vi er jo ikke vilddyr.
Kassander viste sit magtbegær, -
- da han syv år senere lod Olympias henrette.
I løbet af 12 år fik han fuldstændig udryddet Alexanders slægt, -
- da han forgiftede Roxane og Alexanders 13-årige søn, -
- imperiets egentlige arving.
Men sandheden er aldrig enkel
Og dog er den
Sandheden er, at vi slog ham ihjel
Ved at tie samtykkede vi.
For vi kunne bare ikke mere
Hvad andet kunne vi se frem til end at blive kasseret som Kleitos?
Skulle vi overlade alt til de asiatiske spytslikkere, vi hadede?
"Blanding af racerne" "Harmoni."
Han talte meget om den slags.
Men var han ikke bare ude efter et nyt folk, der kunne adlyde ham?
Jeg har aldrig troet på hans drømme Det var der ingen af os, der gjorde.
Det er sandheden om hans liv.
Drømmerne udmatter os
De skal dø, inden de slår os ihjel med deres forbandede drømme
Kassér alt det sludder, Cadmos. Det er bare gammelmandsævl.
Skriv i stedet: "Han døde af feber og afkræftelse"
Javel, store farao.
Han kunne være blevet i Makedonien og have stiftet familie.
Så var han blevet en anset mand.
Men sådan var Alexander ikke
Hele sit liv kæmpede han for at gøre sig fri af frygten.
Og ene og alene af den grund blev han fri.
Det frieste menneske, jeg nogensinde har mødt.
Hans tragedie var en stadig større ensomhed -
- og en utålmodighed med dem, der ikke forstod ham.
Hvis hans drøm om at forene grækere og barbarer endte i fiasko
...hvilken fiasko var det så ikke?
Hans fiasko overstrålede andre mænds succes
Jeg har levet et langt liv, Cadmos
Men den største hæder går altid til dem, -
- der følger deres store visioner.
Og den største af disse er den mand, de nu kalder
..."Megas Alexandros".
Den største Alexander af alle
Tekster: Aage Brock SDI Media Denmark